Patikoinnin kanssa on vähän kuin synnyttämisen: siitä haaveilee, mutta kun on keskellä itse tapahtumaa, alkaa miettiä, miksi oikeastaan sitä halusi!
![Laughing :lol:](./images/smilies/icon_lol.gif)
Jo tavaroita pakatessamme oli eripuraa; etenkin tytär oli sitä mieltä, että jokainen kantaa vain itse tarvitsemansa tavarat. Hankaluus on siinä, että esimerkiksi teltta ja eväät on yleensä retkellä tarkoitus jakaa useamman ihmisen kesken! Heti patikoinnin alettua nopeammat (kaksi nuorinta) jäkättivät meille hitaammille (minulle ja vanhemmalle pojalle), ja loppujen lopuksi kuljimme kumpanakin päivänä eri tahtia, jolloin edellä kiirehtineet puolestaan hermostuivat päätepisteessä odotteluun. Saavuttuamme yöpymispaikkaan riideltiin teltan pystyttämisestä - teltta on tyttären, ja hän motkotti koko ajan. Ystäväperheen poika valitti hyttysistä - joita muuten ensimmäisenä päivänä oli erittäin vähän - ja halusi vain pelata puhelimellaan, mistä meidän lapset naljailivat jatkuvasti. Aamulla nuorempi poika alkoi heti kysellä, koska lähdetään kotiin päin! Että sellaista ratkiriemukasta retkeilyä...
Pohdin vanhemmalle pojalle ääneen kysymystä, minkä takia tuollaisille reissuille ylipäänsä lähdetään. Kaivataan yksinkertaista elämää, jonka jälkeen kotiinpaluu on kuin tulisi taivaaseen? Tahdotaan koetella omia voimia ja selviytymistaitoja hankalissa oloissa, luonnon armoilla? Halutaan vain olla keskellä luontoa ja hiljaisuutta? Maisemista ei loppujen lopuksi ehdi kovin paljon nautiskella, kun hiki valuu silmiin, hyttysverkko peittää näkyvyyttä ja vähänkin pysähtyessään saa parven ötököitä kimppuunsa!
Kaikesta huolimatta rupesimme jo suunnittelemaan, että patikoisimme - vain minä ja vanhempi poika luultavasti! - ensi kesänä omalla paikkakunnalla; aivan läheltä menee ulkoilureitti, noin 25 kilometriä suuntaansa, jonka päätepisteessä on kota yöpymistä varten, joten telttaakaan ei tarvittaisi. Me muuten yövyimme pojan kanssa laavuvaatteen alla, "teltan" päissä olevat aukot harsolla suojattuina, mikä oli näin kuivana ja hyttysettömänä kesänä onnistunut ratkaisu; toisenlaisissa oloissa olisi tarvittu vähintään pohjamuovi.
Voisin myös joskus pyöräillä Seitsemiseen, kun Koveron kruununtorpalla on jokin perinnetapahtumapäivä, vaikkapa heinäntekoa. Pyöräilisin edellisenä päivänä, yöpyisin, osallistuisin tapahtumaan, yöpyisin vielä toisen yön ja polkisin sitten kotiin. Matkalla on sitä paitsi pari paikkaa, joihin haluaisin ehdottomasti poiketa (aviomiestä kun ei tahdo koskaan saada pysähtymään minnekään): Itä-Aureessa pikkuinen kyläkauppa ja Länsi-Aureessa kyläkahvila!